LA+SENYORETA+KEATON

1. “Només tenim un cos i una ment, i la il·lusió i els neguits desemboquen a la mateixa barreja” (p. 13) 2. És sorprenent fins a quin punt som capaços d'assimilar les coses més tràgiques i inversemblants (p. 25). 3. Era gran, almenys en apariència, i s'espera que ens comportem d'acord amb el nostre aspecte (p. 26). 4. El món no s'acabava ni començava. El món continuava (p. 31). 5. A partir d'aquell moment va observar amb més deteniment els adults que l'envoltaven. Les seves paraules, com consumien els dies. Per què els devia preocupar tant el temps si feien sempre el mateix? (p. 43) 6. Quan no has tingut mai res ni has fantasiat a tenir-ho, desemboliques els regals, que d'altres estrenarien de seguida, amb cautela (p. 76) 7. Més enllà del dia a dia que coneixien, la vida podia prendre formes meravelloses (p. 82). 8. Solia dir que, si no ho impedies, els fets més impensables s'esdevenien (p. 89). 9. El nen va arribar a la conclusió que totes les bèsties que miraven cap amunt guardaven al cel coses que no els cabien dins i un dia tornaven a allà on les guardaven (p. 112). 10. En la seva mirada hi havia la incomprensió de tenir una vida assignada. I seguir. I il·lusionar-se, amb raó o sense.